EN AMERIKANER I PARIS
Dette er Paris, og jeg er en amerikaner, der bor her.
Jeg hedder Jerry Mulligan, og jeg har været soldat.
Da hæren bad mig rejse i 1945, blev jeg hængende.
Hvorfor? Fordi jeg er maler.
Jeg har ønsket at være maler hele mit liv.
Og en malers Mekka, når han skal studere, leve og inspireres -
- er her i Paris.
Se det bare. Ikke så sært, at mange kunstnere kalder det deres hjem.
Hvis man ikke kan male i Paris, skal man gifte sig med chefens datter.
Nu er vi på venstre bred. Der bor jeg.
Her er min gade.
I de sidste par år er jeg kommet til at kende alle i kvarteret.
De findes ikke flinkere.
Hjemme sagde man, jeg ikke havde talent.
De siger måske det samme her, men det lyder bedre på fransk.
Jeg bor ovenpå.
Nej, ikke der... en trappe op.
Voilà.
Jerry!
Her er tre af mine kammerater. Etienne, Maurice og Jacques.
De elsker mig, fordi jeg giver dem amerikansk tyggegummi.
Jeg har mange gode venner i Paris. Mange virkelig gode venner.
Jeg er en af dem. Jeg hedder Adam Cook.
Jeg er koncertpianist.
En fin måde at sige, at jeg p.t. er arbejdsløs.
Jeg bor i samme hus som unge Rembrandt.
Det er ikke mig. Han er for lykkelig.
Jeg er herpå et stipendium. Jeg blev sendt herover for at læse.
Det er mit ottende stipendium, men ved I hvad? Jeg har hjemve.
Og nu føler jeg mig efterhånden som verdens ældste vidunderbarn.
Engang var jeg nødt til at arbejde.
Jeg måtte holde op, for jeg kunne lide det og ville ikke blive slave.
Køn er jeg ikke -
- men under den grimme maske gemmer der sig et nul.
Jeg elsker Paris. Her møder man ikke gamle venner.
Det har aldrig været mit problem. Mærkeligt nok fik jeg en ven her.
Han hed Henri Baurel, den franske cabaretstjerne.
Kan I huske ham?
Det kan jeg, for det er mig.
Adam var en glimrende pianist. Gid han stadig var sammen med mig.
Dejligt at være i det gamle kvarter.
Alle genkender mig.
Måske har jeg ikke forandret mig ret meget, og de har kendt mig længe.
Nej, jeg siger ikke, jeg er gammel, for det er jeg ikke.
Jeg er kun... hvad betyder dog det?
Nej, det er ikke mig, så ung er jeg heller ikke.
Lad os sige, jeg er gammel nok til at håndtere mine unge følelser.
Henri Baurel! Mathilde, det er Henri!
- Hvorfor har du ikke besøgt os? - Jeg har haft travlt hver aften.
- Henri! - Mathilde!
- Du har det vist godt. - Og du har succes.
- Vi har jo læst aviserne. - I må komme og se mig en aften.
Adam?
- Du plejede at synge en tone højere. - Nu er jeg blevet stor.
- Skal jeg komme op? - Jeg kommer ned nu.
George, kaffe.
- Jeg laver dig en omelet. - Henri!
- Ødelæg ikke min makeup. - Du ser godt ud, Hank.
- Tager du indsprøjtninger? - Noget meget bedre.
- Hvornår kom du? - Sidste marts. Jeg ringede.
Så ringede jeg igen, men var bange for at træffe dig.
I marts var jeg ikke i Paris. Jeg besøgte venner i Juan-les-Pins.
- Kaffe, tak. - Hvad arbejder du med?
- Hvornår giver du koncert? - Når jeg bliver tvunget til det.
Kaffe, tak.
Jeg tog Lise med til Weingartens koncert forleden.
Hendes første koncert, og hendes øjne strålede!
Hvem er for resten Lise? Det er anden gang, du nævner det navn.
Adam, jeg er meget glad for tiden. Her er hendes billede.
Er du gift? Ret køn... meget køn.
- Hun ser bekendt ud. - Jacques Bouviers datter.
- Jacques Bouvier. - En kaffe.
- Min kaffe! - Pardon, pardon.
Stakkels Jacques. Han blev fanget under krigen.
- Lise boede i mit hus. - Dit hus? Hvor generøst.
Hun var en lille pige. Vi blev først forelskede, da hun rejste.
- Er hun ikke lidt ung for dig? - Nej, hun er nitten.
- Hvordan er hun? - Hun er meget livlig.
Hun elsker at gå ud og danse. Hun kan danse hele natten.
- Hun lyder ret vild. - Hvor får du den idé fra?
- Du sagde, hun... - Nej, hun er meget ligefrem.
Hun arbejder i Maison Nicole, parfumebutikken.
- Jeg vil ikke tale om hende mere. - Hun er fortryllende, Adam.
Egentlig ikke smuk, og dog besidder hun stor skønhed.
- Meget spirituel, ikke? - Nej, hun er meget spændende.
- Hun virker ret udfordrende. - Nej, hun er sød og genert.
- En gammeldags pige? - Nej, hun er livlig og moderne.
- Altid ude og føjte, ikke? - Nej, hun læser hele tiden.
- Bliver hun ikke trist af at læse? - Nej, hun er meget munter.
Lad os begynde forfra.
Hvordan er hun?
Godmorgen, Therese.
Hvordan går det?
Strålende. Jeg er flad. Jeg har ingen penge.
Så spiser jeg ikke, og så bliver jeg træt og sur.
- Så hjælper kun vin og kvinder. - Det skulle være let i Paris, ikke?
Ja, men selv her skal man bruge penge, og dem har jeg bare ikke.
Det er ikke musik. Det er støj.
Jerry, det er Henri Baurel. Jerry Mulligan.
Jeg kender dig. Jeg har hørt dig synge mange gange. Du er fantastisk.
Adam, har du 300 francs? Jeg skal spise frokost.
Beklager, men jeg har lige købt et frimærke.
Lad mig.
Nej, jeg låner ikke af en, jeg har kendt mindre end 15 minutter.
Jeg har kendt ham 15 år. Lån mig 300.
Jeg ville ikke låne ham penge, hvis jeg var dig.
Adam, Adam, fik du stipendium for det der?
- Han kan vist ikke lide jazz. - Han er mod det.
- Hvad er der ellers? - Han elsker 3/4-dels takt.
- Gamle Wien. - Franz Josef.
- Und Wein. - Paladset i Schönbrunn.
- Den blå Donau. - Café med flødeskumskager.
- Wienerschnitzel. - Eine kleine Nachtmusik.
- Hund! - Svin! Mit kort!
Mine herrer! Kejseren!
- Marie, hvordan har du det i dag? - Jeg har det fint.
- Er der mange turister i dag? - Næ. I går solgte jeg et billede.
- Hvor dejligt. Hvad spiser du? - Løgsuppe. Den er dejlig.
Vi ses senere.
- Stilen er meget interessant. - Slap af, jeg er fra New Jersey.
Jeg kan forstå, du blæser på perspektivet, men...
Hvorfor skrider du ikke, søster? Du køber alligevel ikke noget.
- Jeg ville tale om dit arbejde. - Det skal du slet ikke.
Din mening interesserer mig ikke.
Roser du mig, er jeg ligeglad, og hvis ikke, bliver jeg bare sur.
Må jeg godt kigge, eller æder du også mit hoved?
- Nej, du er god nok. - Tak.
Hun er en af de der 3. årestuderende. Amerikanske college-piger.
De kommer her for at indsnuse lidt kultur. De irriterer mig.
- De er da uskadelige. - De er nævenyttige og kedelige.
De kommer altid med dybsindigheder, de har opsnappet.
- Har du en cigaret? - Det tror jeg nok.
- Kan du ikke lide kritik? - Hvem kan det?
Det er svært nok at tage det fra dem, der ved besked.
- Min første i dag. - Går forretningen ikke så godt?
Det har du ret i.
Ved du hvad?
- De to kan jeg lide. - Tak, det kan jeg også.
Jeg vil købe dem... Hvor meget koster de?
- Det aner jeg ikke. - Ved du det ikke?
Jeg troede ikke, det nogensinde ville blive aktuelt.
- Giv et bud. - 15.000 francs.
- 15.000 francs? - Stykket.
- Stykket? - Er det nok?
Det er nok og glimrende. Ved du, hvad du gør?
Er du ikke ligeglad?
- Er det 50 dollars stykket? - Det aner jeg ikke.
Du godeste... Jeg har ikke penge nok med.
Kom igen i morgen. De er her stadig.
Kom med til hotellet. Så kan jeg betale dig dér.
- Er det langt? - Er du ikke ligeglad?
- Hvad hedder du? - Jerry Mulligan.
Milo Roberts... som i Venus fra.
Venus fra? Øh... er det din?
Måske burde jeg have forlangt mere.
Jeg er straks tilbage. Lad som om du er hjemme.
- Værsgo. - Tak.
- Vil du have et glas sherry? - Ja, tak.
Hvor har du alle de ting fra? En rig mand eller en rig far?
- En far. - Hvad laver han?
- Olie. - Det anede mig.
- Sololie. - Virkelig? Giver det så godt?
- Der er mange rødhuder i Amerika. - Sikkert.
- Hvor skal jeg hænge dem op? - Her er et godt sted.
Godt lys. Ikke for megen sol.
Fint... de her er gode.
Jeg har set mange unge maleres værker, og de her er langt de bedste.
- Fint. Så er det lettere at opgive. - Opgive?
Det er svært for en maler at sælge.
En forfatter eller komponist kan købe et eksemplar af deres værker -
- men for en maler tæller originalen. Er den væk, er det for evigt.
Det har jeg aldrig tænkt på.
Undskyld mig lige.
Hallo? Hallo, Tommy.
Nej, du skal ikke komme op. Vent på mig i restauranten.
- Jeg kommer nu. - Jeg ville ikke blive så længe.
Bare vi havde haft mere tid til at tale sammen.
Farvel og tak endnu en gang.
- Hvad skal du i aften? - Hvorfor?
Jeg holder en lille fest. Der er en pige i overskud, så kom endelig.
- Jeg ved ikke rigtig... - Har du en aftale?
Så kom. Det er slet ikke formelt. Kom kl. 20.
- Okay. - Min chauffør kan køre dig hjem.
Tak.
Mig, mig!
- Har du noget tyggegummi? - Nej, ikke i dag.
Men i morgen tyggegummi til alle!
- I morgen! - Demain, i morgen. Tal engelsk!
- Tal engelsk til os. - Engelsk?
Okay, stille! Hør nu efter.
Jeg er læreren.
Gentag efter mig: Dør.
Gade.
Dame.
Vindue.
Blomster.
Vi er meget intelligente. Vi taler engelsk.
Hej, Karl Smart. Du skal have et svært ord.
Massachusetts.
Og nu en amerikansk sang.
- Efter mig: Jeg har. - Jeg har.
Fint.
Charleston.
Futtog!
Soldat.
Napoleon.
Cowboy.
Hopalong Cassidy.
- Charles! - Charlie Chaplin!
Flyvemaskine!
Godaften. Unskyld jeg kommer for sent.
Da jeg skulle klæde om, ringede telefonen som en kirke om søndagen.
- Vil du have sådan en? - Javist.
Jeg har aldrig set så mange amerikanere i Paris før.
- Bor du her hele tiden? - Nej, jeg tager hjem til jul.
Sikke en kjole, du næsten har på.
- Hvad holder den oppe? - Generthed. Skål.
Skål.
- Jeg kan se, at det er formelt. - Hvorfor tror du det?
- Jo mindre skal man have på. - Nej, det er meget uformelt.
- Hvor er de alle? - Her.
- Nedenunder? - Nej, her i værelset.
Hvad med pigen i overskud?
Det er mig.
- Er selskabet kun dig og mig? - Ja.
- Så det var en lille spøg? - På en måde.
Her er dine penge. Jeg tager mine billeder og smutter.
- Vent lige. - Du må være gået fra forstanden!
Jeg er flad, men ikke så flad. Der er fyre, der lever af det her.
- Hvad ler du ad? - Dig. Du er så retfærdig.
Forsvar nu ikke din ære så stædigt, men hør lige på mig.
Jeg behøver ingen betalt kavaler, og jeg frarøver dig ikke din manddom.
Dit arbejde interesserer mig, og jeg må lære dig at kende. Er det forkert?
En sær måde at gøre det på.
Havde du accepteret en formel invitation?
- Nej. - Jeg tror, du har et stort talent.
- Gør det noget, nogen hjælper en? - Så er det første gang.
Så lad mig.
- Hvordan er maden nedenunder? - Glimrende.
- Og sikkert meget dyr. - Gør det noget, jeg betaler?
- Ja. Et sted, jeg kan betale for. - Hvad med Café Flodair?
Jeg vil høre jazz, og der er ikke ret dyrt.
Jeg vil gerne kunne fremvise et overskud.
- Hvor længe varede det? - To år. Han gik tabt i krigen.
- Det gør mig ondt. - Til en anden kvinde.
En han mødte i Californien.
Hvis han var så slem, som du siger, var det vel en lettelse.
Det havde været bedre, hvis du kunne have smidt ham ud, ikke?
Du burde gifte dig igen. Det trænger du til. Det gør alle.
Alle bør have en at være noget for. Især når man ikke arbejder.
Ellers tak. Desuden har jeg arbejde.
Dig lige nu. De betydende gallerier skal lære dig at kende.
De kender mig. Vi har en stor samling derhjemme.
Jeg kunne sponsere dig, tale om dig, anspore dig.
Når du har billeder nok, kan vi lave udstilling. Hvis du giver mig lov.
Fint, men hvad får du ud af det?
Spændingen ved at hjælpe en, jeg tror på, og se, om jeg får ret.
- Milo, min skat. - Tommy, jeg vidste, du ville komme.
Jerry Mullingan. Jerry, det er Tommy Baldwin fra Paris Telegram.
Jeg viser Jansens rundt, og jeg har brug for din hjælp.
- Skal vi redde ham? - Som du vil.
Efter mig. Man skal bruge radar for at finde vej i denne røg.
- Hvem er Jansens? - Illustratorer.
- Hvordan er de? - Døden!
- Se, hvem jeg fandt. - Milo, sikke en dejlig overraskelse.
- Jack, hils på Milo. - Hej, Milo.
Det er Jerry Mulligan, Jerry, det er Jansens.
- Ham du fortalte mig om til frokost? - Ja.
Tjener, to glas til... Milo siger, du er glimrende.
- Jeg vil gerne se dine billeder. - Jeg udstiller i morgen i Montmartre.
Maler du? Det gør Jack og jeg også, vi arbejder sammen.
- Det var da dejligt. - Dans I. Jeg vil tale med Milo.
Kom så, Jack.
Der sidder en meget speciel pige derovre. Ved du, hvem hun er?
- Nej, men hun er smuk, ikke? - Helt bestemt.
Du må altså se Jerrys billeder. Kan du omtale ham i din spalte?
- Sagtens. - Lise... hun hedder Lise.
Milo, lad os danse. Det er længe siden.
Undskyld mig, Jerry.
Milo... du får problemer med ham.
Nej, han er bare ikke afrettet endnu.
Hvornår holder du op at involvere dig med unge malere? Det duer ikke.
Duer de ikke, skammer du dig, og duer de, bliver de uafhængige.
Han er væk om fire måneder ligesom komponisten og billedhuggeren.
Lise, jeg så dig slet ikke! Sikken dejlig overraskelse.
Min kone og jeg anede ikke, hvor hun var blevet af. Jerry Mulligan...
Lise, lad os lige cirkulere for gammelt venskabs skyld.
- Du er ikke ked af det! - Det var helt harmløst.
Jeg har stirret på dig, lige siden jeg gik ind i denne røgbule.
- Jeg ville ikke lave skandale. - Og jeg har ingen kone.
- Det sagde jeg af høflighed. - Det var meget betænksomt.
- Jeg vil gerne tilbage til mit bord. - Om et øjeblik.
Jeg ombestemmer mig. Vi siger to måneder.
Lise, det er første gang, jeg nogensinde har gjort sådan noget.
I det mindste som civil. Jeg måtte træffe dig.
Jeg er ikke, hvad du antager mig for. Jeg vil tilbage til mine venner.
- De så ud til at kede dig. - Så skulle du se mig nu.
- Musikken er holdt op. - Elementerne er imod mig.
Det var dejligt at se dig igen, og jeg beder Elaine ringe.
Hvad var dit telefonnummer? Jeg har lige glemt det.
- Opera 2574. - Nej, Lise, 2475.
Tak...
Godnat.
Hej...
- Jeg er træt. Godnat. - Godnat, jeg ringer til dig.
Godnat, Milo.
- Skylder jeg ikke noget for vinen? - Du kan betale næste gang.
Godnat.
- Det var sjovt, ikke? - Var det?
Det er et spændende sted. Jeg gad godt male det.
Du er der jo altid.
Du har allerede malet én Montmartre- bule, og det blev ikke godt.
- Sig ikke, hvad jeg skal male! - Jeg kunne ikke lide din opførsel!
- Du var uforskammet! - Det var ikke min mening.
Du skal ikke samle tilfældige tøser op, når du er sammen med mig, forstået?
Ja, det er forstået. Stands bilen.
- I kunstnere er altid så sarte! - Jeg står ud!
Du aner ikke, hvordan andre folk føler.
- Undskyld de to billeder. - Jeg kan stadig lide dem.
- Er mademoiselle Lise der? - Et øjeblik. Lise...
- Lise? - Ja?
Det er Jerry Mulligan. Jeg traf dig i Flodair i går aftes.
- Så det er dig. - Ja, mig.
- Kunne jeg ikke smutte forbi? - Et øjeblik, mr. Mooligan.
Mulligan.
I går var du et lille irritament, men i dag er du en pest og en plage.
Lad mig være og ring ikke mere.
Godmorgen.
- Godmorgen. Vil du have ...? - Tak, jeg har spist morgenmad.
Jeg har været oppe i timevis og arbejdet for din skyld.
- Kender du Jules Parmentier? - Ja, hvorfor?
Han drak kaffe på hotellet i morges.
Jeg viste ham dine billeder. Han var meget imponeret.
Han syntes, du var individuel, og at de var meget levende.
Ikke kun det, men han vil tale med os, når din udstilling er klar.
Det varer meget længe. Jeg har ikke nær nok til en udstilling...
- ...og de, jeg har... - Det betyder intet nu.
Så talte jeg med Louis Dufond. Han er en gammel ven.
Han kommer i morgen og ser på billederne.
Du spilder sandelig ikke tiden.
Det håber jeg ikke.
Kom nu med, så snakker vi om det over en frokost.
Jeg skal noget nu til morgen, men vi kunne mødes.
Restaurant Paul på Avenue de la Paix. Vi ses klokken 1.
Okay.
Undskyld det i går aftes. Jeg var vist træt.
- Glem det. Det gjorde jeg. - Gjorde du? Det var ikke pænt.
Vi ses kl. 1.
Undskyld mig, kender De mademoiselle ...?
Det er lige meget.
Den ovre til højre... nej, den anden.
Den er meget dejlig.
Den hedder "Escapade".
Der er en ledig ekspeditrice i den anden ende af butikken.
Tak, men det, jeg ønsker, står i denne ende.
Hvilken skal jeg vælge? De er dejlige begge to.
Gid min mand var her. Han går meget op i, hvordan jeg dufter.
- Tag ham med og bestem Dem så. - Glimrende idé.
Han er i Milwaukee. Jeg hader at bestemme mig!
- Jeg får udslæt af at bestemme mig. - Lad mig som mand hjælpe Dem, frue.
Det er en god idé. Se, hvilken en De kan lide.
Ikke dårlig...
Den her! "Nuit d'amour". "Kærlighedsnat".
Ingen tvivl. Brug De den, så lader franskmændene Dem ikke rejse hjem.
Den tager jeg. Vil De sende den til mit hotel?
Edna Mae Benstrom. "Grand Ville". Her er mit visitkort.
- Tak. - Jeg tager lidt på nu.
- Hvor er den dejlig! - De behøver beskyttelse.
Det håber jeg sandelig. De har været meget venlig.
Tak, begge to.
- Hvad kan jeg gøre for dig? - Det ved du godt. Gå ud med mig.
- Hvorfra ved du, jeg ikke er gift? - Din venstre ringfinger er ret bar.
En skam, du ikke er lige så charmerende som ihærdig.
Du har kun set min aggressive side. Jeg er smækfuld af charme.
Jeg går til fester og tager hatte på og gør sjove ting...
Hvad siger du så?
All right, du vinder. Du kan tage mig til frokost.
- Nej... hvad med middag? - Nej, det er umuligt.
Har du en aftale? Hvad med efter middag, klokken 9?
- Det er da i orden. - Så henter jeg dig.
- Nej, jeg møder dig. - Kender du Café Bel Ami?
- Ved broen? - Ja. Så ses vi kl. 9, ikke?
Der er ingen lykkeligere mand i Paris end monsieur Mulligan.
Lige nu.
Madame, De er bedårende.
En går an, to er for mange, forstået?
Forsvind, jeg har travlt! Ned på gaden!
Se, én hånd!
Du ved, at jeg elsker dig.
Hallo?
- Noget nyt? - Hvem er det?
- Gæt. - Åh, Adam!
- Du ringer altid det gale tidspunkt. - Jeg føler mig som et uartigt barn.
- Hvornår kommer det nye nummer? - Det kommer i aften.
- I aften? - Ja, skat.
- Holder I fest? Må jeg komme? - Nej, jeg har Lise til middag.
Hvad står menuen på? Hvad skal I spise?
- En dejlig fasan. - Jeg kan komme om ti minutter.
- Hvis jeg ikke maser mig på. - Nej, vi ses senere på cafeen.
- Farvel. - Jeg er sulten.
Adam forandrer sig aldrig... Kommer du ikke med i teatret i aften?
Hvis du ikke kan, er det helt i orden.
- Naturligvis kommer jeg. - Du er vidunderlig.
Hej.
- Vil du... - Ja, tak.
Jeg troede ikke, du kom. Måske sagde du ja for at slippe for mig.
- Monsieur? - Hvad vil du have?
- Gør det noget, vi ikke sidder her? - Noget galt, monsieur?
Nej...
- Undskyld. - Det er helt i orden.
- Lad os gå langs med floden. - Ja.
Jeg elsker stedet her. En dag maler jeg det.
Er du maler? Du ligner ikke en maler.
Andre siger, jeg heller ikke kan male. Men modgang stimulerer mig.
- Så meget ved jeg da om dig. - Mon ikke?
Men en skønne dag vil alle sige mit navn.
Picasso huskes, fordi han var før Mulligan.
Træet vil blive berømt, fordi jeg malede det.
- Hvornår oprinder den gyldne tid? - Det er svært at sige.
Civilisationen kan ikke fordrage at forbedre sig.
Det kan tage ret lang tid. Ret lang tid.
- Hvordan har du det nu? - Hvorfor?
Lige før var det, som om politiet var efter dig.
- Ja, ikke? - Hvorfor?
Glem det. Find ikke på noget at sige.
Det er din egen sag.
- Vil du have lidt slik? - Ja.
- Jeg kan ikke spise det hele. - Gør det! Natten er ung.
Vi skal leve farligt.
Fortæl mig noget mere.
I Amerika er lørdag aften den store aften.
Intet arbejde, ingen skolegang. Når man kommer hjem, ingen penge.
Er søndagen rar i Amerika?
I Amerika bliver alle forkølede om søndagen.
- Også du? - En gang imellem...
Er du ikke snart blevet træt af Mulligans levnedsløb?
Jeg vil hellere lytte til dig. Jeg vil ikke tale om mig selv.
- Det må du komme over. - Hvorfor?
Med et bind som dit vil folk vide, hvad der står i bogen.
- Hvad betyder det? - For det første er du meget smuk.
- Ja. - Hvordan ved du det?
- Jeg hørte det i radioen. - Nu gør du nar ad mig.
- Fortæller alle dig ikke det? - Jeg har ikke været ude med mange.
- Kun venner. - Jeg er ikke din fjende.
Jeg ved ikke, om du er et mysterium eller kun det stille vand -
- der ikke har den dybe grund. Men én ting kan jeg sige.
Havde jeg kendt dig før, ville du nu vide, du er meget smuk.
Og jeg gør ikke nar ad dig.
- Hvad er klokken? - Elleve.
Så må jeg gå!
Hvornår ser jeg dig igen?
- Det ved jeg ikke. - Vi må altså ses igen!
- Ja, det må vi. - I morgen aften.
- Nej. Frokost? - Det kan jeg ikke.
Lørdag morgen er jeg på kunstakademiet. Vil du komme?
Ja.
Johnny, hvordan går det?
Hvilken glimrende idé! Min lille skat!
- Jeg har glimrende nyheder. - Og den unge dame skal bestemme.
Nemlig. Det er John MacDowd, min bedste amerikanske impresario.
Jeg har prøvet at overtale Henri til at komme over til os amerikanere.
Men han vil diskutere det med dig. Få ham til det, Lise.
Jeg ringer om et par dage... og Lise er præcis så smuk, som du har sagt.
- Godnat. - Jeg er så ked af det.
Pyt med det. Hvad med nyhederne? Jeg skal på tourné i Amerika.
Vi kan gifte os og rejse sammen. Lyder det ikke vidunderligt?
Jo... hvornår rejser du?
Det varer et par uger. John skal først ordne en booking.
Det ville være dejligt. Bryllupsrejse på båden og så... Amerika.
Lise, du vil elske amerikanerne.
- Limousinen er her, sir. - Tak.
Hvad vil din sponsor have til gengæld?
- Sig det ikke. Jeg chokeres let. - Hun er ikke interesseret i mig.
Hun kan bare lide mine malerier.
Hvor sødt. Når du bliver gift, beholder du så dit pigenavn?
Hej, Therese.
Monsieur Jerry, tag Dem ikke af monsieur Cook.
Hvis De skal kærestere med kvinden, er det for kunstens skyld.
Jeg behøver ikke kæreste...
Bravo! Bravo!
Encore, encore! Magnifique! Bravo!
- Hvad skal vi se her? - Vent og se.
- Hvad er det her? - Dit atelier. Smukt, ikke?
- Jeg har et atelier. - Ja, men du behøver mere plads.
- Og her skal du bare arbejde. - Det her har jeg ikke råd til.
- Hvorfor taler du altid om penge? - Fordi jeg ikke har nogen.
Og når man ingen har, bliver de pludselig vigtige.
Du kan betale mig tilbage om tre måneder.
- Hvad mener du? - Her kommer overraskelsen.
- Du skal udstille om tre måneder. - Udstille om tre måneder?
- Er det ikke spændende? - Vent lige lidt.
Sid ned og se, om jeg kan forklare dig det.
Jeg ønsker brændende en udstilling, men først, når jeg er parat.
Når mine billeder tåler kritikernes hvasse øjne.
Sådan noget kan man ikke planlægge. Jeg laver ikke paptallerkner.
Det forstår jeg, men du ønsker, folk skal se dine malerier.
Det ønsker jeg også.
Giv mig chance for at lave en god udstilling i et godt galleri.
Hvor folk kan se dine billeder. Er det noget særligt?
Du er en glimrende maler. Og jeg har en smule energi.
Det er en god kombination.
Og før eller siden skal du se kritikerne i øjnene.
Ja, men... tre måneder?
- Det bliver hårdt arbejde. - Det gør ingenting...
Jeg gør det... på én betingelse. Jeg betaler dig tilbage.
Jerry, jeg er så glad! Jeg var død, hvis du havde sagt nej.
- Troede du ikke, jeg kom? - Jo, da. Lad os tage en taxi.
Jeg vil aflevere mine ting. Hvornår skal du være tilbage?
- Om en time. - Det er ikke ret lang tid.
- Hvorfor kom du for sent? - Jo, jeg...
Jeg ville have sagt det til dig, Jerry...
Hvad?
Vi har så lidt tid sammen. Kan vi ikke have vor egen lille verden?
Jeg lover aldrig at spørge dig om, hvad du laver, når vi ikke er sammen.
- Det er udmærket. - Hvad?
Ingenting.
Hvad laver du, når vi ikke er sammen?
Hvis du ikke vil tale om det, er det helt i orden.
Kys mig.
- Hvorfor standser vi her? - Her bor jeg.
Jeg afleverer bare mine ting.
Jeg er straks tilbage.
Hvorfor har du så travlt?
Stiller du lige dem op på mit værelse?
- Tag en kop kaffe. - Der venter en ude i bilen.
Nu har du tid til en kop kaffe. George, to kaffe.
Bonjour, Jerry. Jeg har plakaterne til din udstilling.
- Kritikerne vil myrde mig. - Nej, det skal nok gå, makker.
Skal du udstille næste måned? Hvorfor er du da så trist?
Jeg har kærestesorger. Det var hende i taxaen.
- Til Dem fra damen. - Tak.
Undskyld. Jeg venter samme sted.
I dag opfører kvinder sig som mænd, men vil behandles som kvinder.
- Hvad taler du om? - Sololie-dronningen.
- Det er en anden pige. - Du har travlt for tiden.
Adam, jeg er solgt. Til hende.
- Er hun en ung kunstner værdig? - Hun er alle værdig.
Men jeg ved intet om hende.
Vi er sammen en kort stund, så smutter hun.
Af og til har vi det dejligt sammen, andre gange er det slet ikke sjovt.
- Men jeg må være hos hende. - Jeps. Du er solgt.
- Hvad hedder hun? - Lise Bouvier.
George, cognac og noget rensevæske.
Bonjour, bonjour... må jeg sætte mig ned?
George, en sherry. Jeg har strålende nyheder.
- Fortæl os noget muntert. - Jeg skal giftes.
Vi skal giftes. Vi rejser til USA på bryllupsrejse. Hvad siger I så?
George, en cognac til. Hvornår besluttede I jer?
Tillykke. Godt, at én her er lykkelig.
Har jeg fortalt jer om dengang, jeg optrådte for Hitler?
- Vent, Jerry har problemer. - Det er ret kompliceret.
Der er en pige, der sponsorerer mig, og hun er en stor hjælp.
Hun er varm på mig, men den, jeg er varm på, kender ikke den anden.
- Det lyder meget banalt. - Vent lige.
Hun, jeg er varm på, holder noget hemmeligt, så vi kommer ingen vegne.
Et enkelt spørgsmål: Er den pige varm på dig?
- Det tror jeg. - Så har du ingen problemer.
- Hvor blev de af? - Naturligvis ikke.
Der er kun ét problem: Når den ene er forelsket, og den anden ikke er.
Bagefter går det af sig selv. Har du sagt, du elsker hende?
Ikke lige sådan. Man er jo bange for at blive såret.
Så må du fortælle hende det.
Et uoprigtigt "Jeg elsker dig", der bliver sagt -
- er meget bedre end ti oprigtige, der aldrig bliver sagt.
Sig, at du elsker hende. Så siger hun, hun elsker dig.
Du omfavner hende, og I bliver meget lykkelige.
Så spørger du hende, om I skal giftes. Det vil du da, ikke?
- Javist. - Fint. Så siger hun ja.
Så snakker du lidt med hende, og hun snakker med dig.
Og så betyder det intet mere.
Er det så enkelt?
Javist. Så vær du glad. Du finder kun den eneste ene én gang.
- Så ofte? - Hvornår skal I ses igen?
- Ved du, hvad du skal gøre? - Ja. Tak, Hank.
Hvor dejligt at være forelsket! Vi er heldige, ikke, Jerry?
- Intet kan måle sig med det. - C'est formidable!
Lise!
Lise, Lise, Lise!
Der er noget, jeg vil sige dig.
- Jeg vil også sige dig noget. - Lise, jeg elsker dig.
Hører du, jeg elsker dig. Alt vil ordne sig.
- Jerry, vi kan ikke mødes mere. - Hvad mener du?
- Jeg skal giftes. - Skal du ...?
- Lise, du elsker da mig, ikke? - Det er lige meget.
Er det lige meget?
- Jeg kan ikke svigte ham. - Hvem?
Han hedder Henri Baurel.
Jeg skylder ham mit liv, Jerry. Mine forældre var i modstandsbevægelsen.
De bad Henri skjule mig, og var han blevet taget, ville det være sket.
I fem år passede han mig, og jeg elskede ham.
Han kom også til at elske mig, og jeg...
Jerry, jeg kan ikke... Forstå mig dog.
Ja.
Det er i orden. Der er en kvinde, der hjælper mig meget.
Hende vil jeg ikke miste. Mit arbejde betyder så meget.
Held og lykke.
Jerry!
Hvis det betyder noget for dig, så elsker jeg dig.
Farvel, Lise.
Hej... hvad skal du i aften?
- Jeg har en middagsaftale. - Hvad med at bryde den?
Det bliver svært... men ikke umuligt.
- Visse dage ser du særlig godt ud. - Er det dagen i dag?
Det er en af dine bedste.
Det er også en af dine gode dage.
Vi to skal ud i aften. Har du nogen sinde været til studenterbal?
Du vil elske det. Alle i Paris kommer.
- Er det ikke kostumebal? - Alt det tager jeg mig af.
- Nu føler jeg mig som en kvinde. - Det er du også.
Har jeg ikke fortalt dig det før? Det kommer du til at høre ofte.
Jeg er straks tilbage.
- Jeg vil have champagne! - Jeg med! De er forud for os!
Champagne!
- Er de fester altid så vilde? - Aner det ikke.
- Se den kjole. - Jerry Mulligan inviterede mig.
Skål for Jerry.
- Måtte han opføre sig ordentligt. - Hvad laver han?
- Han skal holde udstilling. - Hvad er der galt med det?
- Han bliver jordet. - Hvorfor gør han det så?
Han har en sponsor med mere mod end penge. Nu må vi tage afsked.
Ikke på gensyn, men farvel.
Vil du vide, at jeg er Jerrys sponsor?
Det ved jeg.
- Jerry! - Den flyvske amerikaner!
- Jeg traf lige en af dine venner. - Hvem?
- Ham. Hvem er han? - Adam Cook, koncertpianist.
- Ham har jeg aldrig hørt om før. - Han har aldrig givet koncert.
- Jerry! - Hej, Hank.
- Sikke en dejlig overraskelse. - Jerry, det er Lise.
Goddag. Og miss Roberts. Milo, det er Henri og hans forlovede.
Det er vores sidste aften i Paris. Vi kører til Le Havre og bliver gift.
Vi skal til Amerika.
Det lyder meget romantisk.
- Lad os danse, Henri. - Hyggeligt at træffe jer.
Jerry, med hensyn til det råd, jeg gav dig i eftermiddags...
- Virkede det? - Ja, fantastisk.
Har jeg ikke set den pige før? Hun virker meget bekendt.
Sikke en sød fyr. Han er maler. Adams ven.
- Har du det godt, skat? - Ja, Henri.
Milo...
Milo, jeg er det rene fup. Jeg er ikke fuld af liv og lyst.
Jeg skulle ikke have inviteret dig her i aften.
Den pige... i natklubben.
Jeg er forelsket i hende.
Jeg tror, jeg vil have lidt champagne.
Jeg vidste ikke, du skulle giftes så hurtigt.
- Jeg kunne ikke sige det til dig. - I morgen?
Ja.
Det er så svært at være så tæt på dig, uden at du omfavner mig.
Du vil altid være mig nær, Lise.
Måske ikke altid. Paris får folk til at glemme.
Paris? Nej.
Ikke byen her. Den er så ægte, at man ikke får lov at glemme.
Den åbner dig, og sådan fortsætter det.
Det ved jeg. Jeg kom til Paris for at studere og male.
Som Utrillo og Lautrec og Rouault.
Jeg elskede deres billeder og håbede, noget også ville ske for mig.
Og det skete. Men hvad er der nu igen?
Paris. Det er måske nok til visse, men ikke til mig mere.
For jo smukkere alt bliver, desto mere gør det ondt uden dig.
Jerry, sådan må jeg ikke forlade dig.